Fra+oplyst+enevælde+til+demokrati+1780-1870

=**Fra oplyst enevælde til demokrati (1780-1870)**= af: Mathias Korup, Christffer Pedersen og Rune Riksted

**Mellem Fornuft og følelse**
Slutningen af 1700 tallet var en samfunds kritisk periode, hvor liberalistiske og revolutionere tanker rasede og oplysningstiden var i fuld gang, man gik i højere grad op i samfundet og fornuften frem for følelser og kunst. I Frankrig var den franske revolution, hvor kongen blev afsat og henrettet sammen med adskillige andre medlemmer af det franske aristokrati, til fordel for demokrati, hvilket skabte frygt rundt om i de Europæiske kongehuse.

I Danmark var der forskellige selskabelige klubber, hvor der interne var intense debatter om samfundet og kritik af det enevældige styre. I klubberne mødtes de intellektuelle, embedsmænd, håndværkere, købmænd, studerende og så videre. Klubberne formidlede kultur og der blev diskuteret, holdt taler, skrev artikler osv.

Dette var gjort muligt af censur lempelsen i 1784, der var sket som følge af et kup hvorefter Frederik den 6. havde overtaget magten. Her efter var der kun begrænset censur, dog vendte kongen og hans regering sig mere og mere imod trykkefriheden i løbet af 1700-tallet, på grund af tiltagende kritik af regeringen.

I perioden var den dominerende genre Klubvisen, som udtrykte sig i et klart og simpelt sprog, med simple sætninger og uden mange billeder, den gjorde desuden brug af en abstrakt og retorisk stil. Visen diskuterede samfundsaktuelle emner. Formålet med visen var at give stof til eftertanke og frem for at give en følelsesmæssigoplevelse.

Samtidig begyndte en ny stil at komme frem, hvor det mere var det enkelte menneskes tanker og følelser der var i centrum, hvor poesien skulle give udtryk for følelser og den enkelte persons problemer og sindstilstand. En af de første til at benytte sig af denne stil var Johannes Edwards, som under tider bliver kaldt den første individualist i Danmark, på grund af, at han beskæftigede sig med sine egene tanker og følelser med et mere subjektivt udgangspunkt og brugte lyrikken til bedre at forstå sej selv. Han var også foran for sin tid, da han bryder med den traditionelle samfundskritiske stil. Samtidig bruger han en række virkemidler for at formidle de mange følelser og sindsstemninger, blandt andet bugte han retoriske spørgsmål, udbrud, rytmisk originalitet og specielle ordsammensætninger

**Biedermeier kulturen**
På baggrund af den voksende modvilje i regeringen mod trykkefriheden blev censuren genindført i 1999 på grund af den tiltagende kritik af kongen og regeringen, blandt andet blev P. A. Heiberg landsforvist efter flere gange at have fået bøder for sine kritiserende værker. Regeringen mente at folket havde misbrugt den frihed de havde fået og censuren derfor måtte genindføres, denne censur omhandlede alt kritik af kongen og hans administration. Folk, der før havde skrevet ting der var kritiserende, blev pålagt forhånds censur.

På grund af den stærke censur, som bragte bøder og landsforvisninger med sig, blev det der en enighed i samfundet om, at der var nogle emner man ikke burde diskutere, i stedet tog man fat i filosofiske og æstetiske problemstillinger som blev betragtede som ufarlige.

Dette var stat skuddet til Biedermeier kulturen, som havde familien og hjemmet som sine centrale værdier, der blev fremstillet som idylliske, tankemæssigt tog man afstand fra kontraster og det dæmoniske og forsøgte i stedet at opnå harmoni og idyl.

i den første del af 1800-tallet var Danmark involveret i Napoleonskrigene som førte til en stor økonomisk krise, i denne tid var der en blomstrende periode for dansk kultur, som betegnes som guld alderen.

**Universalromantik og nationalromantik**
Den litteraturhistoriske periode kaldet romantikken strækker sig over årene 1800-1870. Da romantikken kom til Danmark, havde den allerede haft sit indtog rundt omkring i Europa.

I denne periode oplevede man en stor ændring set i forhold til Danmark og mange andre landes styremåde. Der blev brudt med tidligere tiders styreform, enevælde, hvor en enkelt person var ved magten, og en ny mere demokratisk styreform var skabt. Dog stadig med visse forbehold og begrænset stemmeret. I Danmark ses dette i form af Grundloven i 1849, hvormed Frederik d. 7. afgiver en del af magten og danner (begrænset) demokrati.

Borgerne bliver opmærksomme på muligheden for et bedre samfund med mere indflydelse grundet udblikket til Europa. Forfatterne i perioden betragtedes som individer, der var i stand til at lede vejen for de almindelige borgere til en anden verden. Forfatterne havde den opfattelse, at der var mere end én verden. De mente, at den "almindelige" verden blot viste de materielle ting, mens forfatterne kunne finde vejen til en anden mere ideel og guddommelig verden samt finde meningen med tilværelsen. Forfatterne havde en organismetanke. Denne gik ud på, at det guddommelige havde sin eksistens i alt - lige fra den mindste byggesten til individet selv. Organismetanken blev central for universalromantikken og et meget udbredt emne at beskæftige sig med som kunstner i perioden. Nogle af de mest kendte kunstnere fra denne periode er vigtige forfattere som Adam Oehlenschläger, N.F.S. Grundtvig og B.S. Ingemann samt Schack von Staffeldt, hvorfra vi bl.a. kender tekster som //Der er et yndigt land// og //Indvielsen//, der besjæler og giver indblik i den ideelle verden.

Nationalromantikken i Danmark var mere pessimistisk, og kunstnerne mente ikke, at den materielle og den åndelige verden kunne forenes, men erkendte dog eksistensen af en guddommelig verden. Altså havde de et dualistisk livssyn med en skillelinje mellem de to verdener. Altså var dette modsat universalromantikken, der som beskrevet fandt det guddommelige i alting.

**Poetisk realisme**
Poetisk realaisme debuterer omkring 1830, hvor forfatterne går fra at beskrive det ideelle og guddommelige til at fokusere på det mere faktuelle. Dog vælger forfatterne at lægge skjul på de negative aspekter og fokuserer altså udelukkende på det positive, hvilket betyder at forfatterne holder sig inden for biedermeiernormerne - derfor navnet poetisk realisme. Dette skyldes et nyt publikum, der prioriterede underholdning frem for "litterær kunst". Derfor blev genrer som syngespil, vaudeviller og skuespil mere populære og udbredte. En anden populær genre var prosa, herunder dannelsesromanen. Denne byggede på det kendte fænomen hjemme-ude-hjemme opbygningen, hvor hovedpersonen befinder sig i trygge rammer for så at lade sin undergrund ændre i et fremmed miljø indtil konflikten er løst og denne igen er hjemme i tryghed.

De centrale forfattere for denne periode, poetisk realisme, er B.S. Ingemann, skuespilsforfatterne Johan Ludvig Heiberg og Henrik Hertz, Thomasine Gyllemborg, Steen Steensen Blicher og lyrikeren Emil Aarestrup.

**Romantisme**
I takt med at den poetiske realisme havde sin gang, opstod romantismen. Romantismen er en kontrast til romantikken - man havde ikke udelukkende fokus på det harmoniske men derimod problemerne. Forfatteren begyndte at skrive mere særprægede og pikante tekster, og beskæftigede sig nu også med de tidligere tiders forbudte emner som social ulighed og seksualitet. Forfatternes tankegang gik imod det tidligere guddommelige og ideelle og ødelagde denne forestilling. Forfatterne der praktiserede denne isme var bl.a. Steen Steensen Blicher og Emil Aarestrup, men i særdeleshed H.C. Andersen, som ikke troede på biedermeierkulturens normer.

**Epigonlitteratur og begyndende realisme****﻿**
Epigonlitteraturen havde sit udspring i romantikken og blev udbredt omkring 1850. Den nye litteratur videreførte romantikkens ideer, dog med nye aspekter - forfatterne måtte imødekommen folkets behov for underholdning. Historiske romaner havde sin dominans da de udtrykte det nationale, som var meget populært i perioden. Nationalismen blev især populær i forbindelse med de slesvigske krige i 1848-1850 og i 1864, hvor danskerne trods tabet af Slesvig blev mere nationalistiske og bevidste om et bedre samfund. Stadigt populære var også genrer som syngespil og vaudeviller.

Den begyndende realisme gjorde som romantismen op med biedermeierkulturens normer og beskæftigede sig også med de negative sider. Dette kommer bl.a. til udtryk ved Søren Kierkegaard, der sår tvivl om de kendte normer.